- T-Takashi! - Rei!
Sådan.
Lad hende ikke slippe væk, Komuro!
- Okay. - Nej, det gør ondt.
Nej!
For en dag siden ankom jeg og Saeko endelig til Takagi's hus.
Det var vores første normale dag siden det hele begyndte.
-- iDW præsenterer -- -- High School Of The Dead 1x10 --
-- Oversat Af: Monteque --
-- Besøg os på -- -- dk.phantomp2p.com --
Blev det indsmurt? Min egen specielle blanding.
- Forræder! - Hvad!
Alt jeg gjorde var at smøre salve på hende!
- Jeg taler ikke om dette. - Hvad taler du så om?
- Tænk på hvad der skete den anden dag! - Hvad?
Jeg er lige glad med om det er dig der smører salve på min ryg.
Ms. Shizuka behøver ikke at være den der gør det.
- Okay? - Bare smut ud.
Det var brat!
Mine bryster gør ondt, fordi du brugte pistolen på den måde!
Jeg vil smøre salve på mine bryster!
Hvor ubekymret!
Fjols!
Den faldt ned, fordi du gik for hurtigt!
- Jeg hjælper! - Det er okay.
- Lad de voksne håndtere dette. - Voksne?
- I børn kan bare slappe af! - Hvad?
Bekymre jeg ikke.
- Er der noget galt? - Nej!
Du ser flot ud i den. Meget meget flot.
Jeg prøvede ikke at være underlig.
Sådan tænkte jeg ikke på det.
Hvad sker der?
Hvorfor er du i så godt humør?
Vi talte om, hvor godt det er at se dig glad, Alice.
Ja, jeg er glad!
Pas på jer selv!
Ja jeg ved det. Du har altid ret.
Takagi? Hvad er der galt, Takagi?
Jeg sagde at du skulle bruge mit fornavn!
Undskyld!
Sænk ikke dit hoved hele tiden. Du er en fyr!
Hvad rager det mig! Du er nu okay.
- Kun dig. - Ta-... er, Sa-
- Det er nok! - Hvad var det?
Giver hun dig problemer?
- Nej. - Er du blevet vant til hende?
I har været venner siden børnehaven.
Fedt sted du har her.
Jeg har altid vidst dit hus var pænt, men ikke så pænt.
- Du har aldrig været her før, vel? - Nej det har jeg ikke.
- Du var bange ik? - Øh...
- Undskyld. - Jeg kan li' ærlige mænd.
Vi vil ikke blive længere end vi er velkommen.
Her er pakken.
Lyder til du morer dig.
Det må man hellere, mens tid er.
Vi kan jo ikke blive her for evigt.
Hvorfor ikke, Takagi?
Hvis vi bliver på denne fæstning af et hus...
Har du ikke tænkt på hvor svært det vil være at skaffe vand og el?
- Det lærte vi i skolen. - Ja.
For at hele dette store hus kørende, -
- har du brug for et godt netværk bestående af mange specialister, -
- som følger sig sikre og som har mulighed for at arbejde.
Da de døde begyndte at angribe, -
- sendte kommandøren SDF styrken til atomkraftværkerne.
Han kunne ikke vente på at ministrene tog sig sammen.
Men for at vedligeholde dem...
Gad vide hvor lang tid de kan vedligeholde atomkraftværkerne?
De har også familie. Og de er ikke hos dem.
Så vil i bruge disse busser?
Ja. Kun dem som er ansvarlige...
Nej, vi vil hente dem, som er klar til at overleve.
Hej min ven. Er den ikke ægte?
Det er ikke noget et barn burde lege med.
- Er det alt, Maddo? - Saya.
Jeg kom for at sige til dig, at jeg er færdig med at lave bilen.
Der kan man bare se. Tak.
Du er virkelig fra en god familie. Det er fedt nok!
Jeg vil ikke høre dig, sige det.
Du må hellere gøre noget ved det!
- Hvorfor? - Forstod du ikke hans reaktion?
Størstedelen af alle her er voksne!
Hvad betyder vi for dem?
Det bør vi diskutere med resten af gruppen.
Jeg vil have at hun skal forstå det.
Men det vil hun ikke uanset hvad jeg siger til hende.
Kan jeg bede dig om at fortælle hende det?
Hvad med at overtale Takagi?
Jeg har aldrig vundet en diskussion mod hende siden børnehaven.
Behøver vi at samles her?
Du kan ikke bevæge dig. Jeg tror ikke vi har noget valg.
Så hvad skal vi tale om?
Om vi bliver her eller ej.
- Om vi bliver her? - Det gør vi selvfølgelig.
Vi er blevet en del af en større og mere handlekraftig gruppe.
- Så i bund og grund... - Ja, vi har to valg.
- Vi kan tilslutte os dem. - Eller vi kan gå vores egne veje.
Behøver vi at forlade dem?
Gaderne er blevet værre.
Din far ser ud til at have alt under kontrol.
- Din mor er også noget specielt. - Ja, det er hun.
Jeg plejede at være stolt af hende.
Det er jeg stadig. Hun gjorde alt dette på to dage.
Men hun kunne have været...
- Takagi! - Brug mit fornavn!
Tal ikke sådan om dine foræIdre.
Det har været hårdt for alle.
Du lyder som min mor. Jeg ved det godt.
Jeg ved at mine foræIdre var godt forberedte.
Da de fandt ud af, der var noget i gære, -
- gik de straks igang med at beskytte deres hus og familie!
De er fantastiske. Det er de virkelig.
De vil aldrig glemme deres datter. De havde mig altid i tankerne.
- Hey, det er lidt... - Min mor og far er fantastiske.
De troede ikke jeg kunne overleve, så de opgav mig med det samme!
Hold kæft, Saya!
Komuro?
Hvad? Du har lige... Men... Har du endelig...
Takashi. Det er ikke kun dig. Det gæIder også for mig.
Det gæIder for os alle.
Du har det bedre end os andre. Du ved at dine foræIdre er i sikkerhed!
Du har det meget bedre.
Jeg har forstået det. Lad mig gå.
- Det er min skyld. - Ja, men hva' fanden.
Hvis vi ikke kommer i gang...
- Er det? - Ja.
Det er Tokonosu's tidligere overhoved og familien Takagi's nuværende overhoved.
Det er en mand der gør hvad der passer ham.
Det er min far.
Mandens navn er Tetsutaro Doi!
Han plejede at være familien Takagi's butler.
Han er også min bedste ven.
Og i dag, under en redningsaktion, -
- blev han bidt mens han hjælp nogle venner!
At tænke på andre før sig selv, er noget af det mest noble man kan gøre!
Men han er ikke længere et menneske.
Han døde og blev forvandlet til noget farligt.
Så...
Jeg...
Jeg vil forsat gøre min pligt for familien Takagi!
Jeg beklager mit barn.
Dette er virkeligheden.
Selvom de var gode venner, nær familie, -
- eller tidligere elskerinde, skal du være klar til at dræbe dem!
Hvis du vil overleve, må du kæmpe!
Hvad er der galt, Hirano? Du ser forfærdelig ud.
- Sværd er ikke effektive nok. - Hvad?
Jeg sagde at sværd ikke er effektive nok!
Hvis et japansk sværdblad rammer en knogle, vil det gå i stykker!
Det er ubrugeligt efter tre drab.
Du antager for meget, Hirano.
Alt der tæller er resultatet.
Fægterens evne, sværdets kvalitet, -
- og hjertes styrke.
Hvis disse tre er på et højt nok niveau, -
- vil din tapperhed ikke svinde ind uanset hvor mange du dræber.
- Men hvis blod bliver... - Det er nok Hirano.
Rør mig ikke. Gå ikke i vejen.
- Du kan ikke en gang bruge en pistol. - Tag det roligt, Hirano.
Hey, Hirano!
To sider af samme sag?
Onii-chan!
Kom dig og Kohta op at skændes?
Måske. Ja det gjorde vi.
Jeg har noget der vil få dig i bedre humør!
Tal med ham igen.
Tal med ham indtil i forstår hindanden!
- Tror du jeg kan gøre det? - Det tror jeg.
I er kommet tætte på hinanden siden vi ankom til Saya's hus!
Tættere på hinanden?
Jeg vil fortælle ham, at du vil tale med ham!
Lad os komme afsted, Zeke!
Mytteriet på Bounty...
Det var mit 2. år på gymnasiet.
Det var lige før efterårsferien.
Min klasse så frem til ferien, -
- da vores nørd til en historielære fortalte os historien.
Året var 1788.
Efter en besværlig rejse, ankom et Britisk krigsskib til Tahiti, -
- det Sydatlantiske Paradis.
Det blev kaldt Bounty.
Efter et ophold i Tahiti på 6 måneder, tog de afsted igen.
Og mytteriet brød ud, mindre end en måned efter.
Mandsskabets disciplin var blevet værre efter deres ophold i Tahiti.
Vores lære sammenlignede Tahiti med vores ferie og os med mandsskabet på Bounty.
Og nu er vi på Tahiti igen.
Onii-chan!
Skynd dig. Kom med mig. Kohta's...
Kohta er i store problemer!
Kom han ikke denne vej?
Fandens også, Fede...
Hvilken fantastisk Kumonryu. Det er sjæIdent man ser dem.
Ved du også noget om farvede karper?
Det kunne være noget, du vidste noget om.
Jeg er... Nej, jeg er ikke...
Jeg er ikke i godt humør.
- Nej! - Stop det!
Skynd dig og aflevere dem!
Hør på mig. Tag dig sammen.
Du kan ikke bare beholde alle de våben for dig selv.
- Giv dem til os. - Ikke tale om.
Jeg låner dem af en. Og...
Jeg er den bedste til at bruge dem her!
Det ved du godt, ik?
I dag var det samme som i går.
I morgen er det samme som i dag.
Den glæde vi tog for givet er væk, -
- og vil nok ikke vende tilbage.
Korrekt. Vores dyrebar verden, -
- er begyndt at falde sammen.
Hey.
Du giver os intet valg. Vi har ikke tid til dette!
Hirano!
Derfor er vi tilbage ved det spørgsmåI, du stillede os.
Ja, vil vi tilslutte os dem eller vil vi gå vore egne veje?
Vores beslutning vil ændre alt for os.
Hvad er skyld i alt dette postyr?
Kommandør! Dette barn tror at pistolerne er legetøj.
Jeg er Soichiro Takagi.
Tidligere Lord.
Hvad er dit navn, unge mand?
K- K-Kohta Hirano!
Fujimi Akademiet. Klasse 2B. Stol 32.
Din stemme er fuld af gejst, unge Hirano.
Du har uden tvivl haft meget modgang, før du kom hertil.
Du vil ikke give pistolerne væk, uanset hvad?
Det kan jeg ikke.
Uden pistolerne, er jeg kun lille mig igen.
Kun lille mig.
Det kan du ikke gøre mod mig. Jeg kan gøre noget nu.
Og hvad præcis kan du gøre? Sig frem.
Jeg... Jeg kan...
Han kan beskytte din datter.
K- Komuro...
Komuro?
Jeg kan huske dit navn.
Dig og min datter er barndomsvenner.
Det er vi, men...
Siden helvede brød løs, -
- har Hirano beskyttet din datter.
Kohta!
Hans heltemod er noget jeg kan bevidne, Kommandør Takagi.
Jeg har også set det, far!
Han er måske en våben-nørd, -
- men hvis det ikke var for ham, var jeg et af de lig nu!
Det er rigtigt.
Modsat dig, har han beskyttet mig!
Takagi...
Ja. Ja, det er rigtigt.
De gør sig klar til at flygte.
Hvis du beder om hjælp nu, er jeg sikker på de siger ja.
Mr. Shido.